Až skončí válka, zvu tě na pelmeně, říká český rapper s ruskými kořeny Maniak
11. srpna 2024
Reportér 08/24 · Číslo 120![Post Image](/_next/image/?url=https%3A%2F%2Freportermagazin.cz%2Fapp%2Fuploads%2F2024%2F08%2F086maniak2.jpg&w=128&q=75)
Až skončí válka, zvu tě na pelmeně, říká český rapper s ruskými kořeny Maniak
11. srpna 2024
Reportér 08/24 · Číslo 120Až skončí válka, zvu tě na pelmeně, říká český rapper s ruskými kořeny Maniak
foto: David Těšínský
Říká si Maniak, je známý rapper, po mamince napůl Rus. Neviděli jsme se od konce února 2022, kdy začala invaze na Ukrajinu – tehdy byl otřesený a zklamaný. Zajímalo mě, jak vidí situaci dnes, a ukázala se zajímavá věc. Maniak (civilním jménem Jiří Veselý, ročník 1992) už v mezičase navštívil svou babičku v sibiřském Omsku.
Byl jsem tam, i když bohužel ne za nejveselejších podmínek.
Teď nemluvím o politické situaci, ale o tom, že jsem se tam vydal kvůli nemoci své babičky. Měla zápal plic a nevypadalo to dobře.
Naštěstí!
Jmenuje se Vitalina Petrovna, je jí devadesát čtyři let, celoživotní dětská lékařka z Omsku. A frajerka. Když skončila druhá světová válka, v Sovětském svazu byl chaos ve zdravotnictví, lidem se často nedostávalo ani základní péče. Problémy způsobovaly mimo jiné i obrovské vzdálenosti mezi městy a obcemi – spousta lidí si to ani nedokáže představit. Když Rusovi řekneš, že je to z Brna do Berlína šest hodin, zcela vážně přikývne: „Takže jenom kousek!“ Třeba od nás z Omsku to máš do nejbližších velkých měst, kterými jsou Čeljabinsk nebo Novosibirsk, okolo tisícovky kilometrů – a to bys už byl z Brna skoro v Paříži.
Dost žiju i na D1, neustále jezdím do Prahy… Ale teď zpátky do Ruska padesátých let, do doby mládí mé babičky. Ona jezdila za pacienty vlakem, jenomže takový vlak nemohl zastavit u každé vesnice. Babička tedy čekala, až lokomotiva dle domluvy se strojvedoucím zpomalí, za jízdy vyskočila a pak se do těch vesniček dostávala pěšky. Předala nezbytné léky i svoje lékařské znalosti a zpátky zase naskočila do vlaku za jízdy. Co mi vyprávěla, tak tyhle akrobatické výlety měly velký vliv na snížení dětské mortality v Omské oblasti.
Byla a je geniální. Dělá mimochodem nejlepší pelmeně na světě – však taky v jedné své písni jménem Reality Check rapuju, že jídlo od bábušky často chutná víc než michelin… Babičku mám prostě rád, takže když na tom nebyla dobře, letěli jsme ji tam s mámou trochu povzbudit, pomoct a po pár dnech se jí udělalo líp. V době našeho odjezdu už byla freš.
Každodenní běhačky do pátého patra chruščovky bez výtahu jsou samozřejmostí, možná by dala i salto.
Klasický sovětský dům z padesátých let… pojmenovaný po Chruščovovi. Řekl bych, že na příkladu mé babičky je hezky vidět, že se ti celoživotní pohyb ve stáří pozitivně zúročí.
Občas jsem měl pocit, jako když plníš misi ve hře Call of Duty. Někam letíš a vyhodí tě ve sněhových závějích, kde vidíš jediný osvícený bod…
Já skutečně přiletěl do Omsku vrtulákem z kazašské Astany, kvůli sankcím byla letecká doprava komplikovaná; musel jsem přes Vídeň, Turecko a Kazachstán. Byl leden, takže dost kosa, Sibiř naservírovaná podle nejlepších tradic místního šéfkuchaře. No a když jsme přistáli s tím vrtulákem, najednou opravdu vidíme jenom jediný osvícený bod na letištní hale a tím je obrovské písmeno „Z“. Což ti na náladě nepřidá. Tehdy si nepřipadáš úplně nejvřeleji vítán, spíš naopak. Pochopíš, že se něco děje. Že jsou tihle lidé ve válce.
Podpořte Reportér sdílením článku
Autor velkých rozhovorů a reportáží s velmi dobrodružnou povahou.