Milenkám jsem rozdával Warholovy obrazy, vzpomíná Jiří G. Dokoupil. Právě teď vystavuje v Benátkách
26. července 2024
![Post Image](/_next/image/?url=https%3A%2F%2Freportermagazin.cz%2Fapp%2Fuploads%2F2024%2F07%2F01-Jiri-Georg-Dokoupil.jpg&w=128&q=75)
Milenkám jsem rozdával Warholovy obrazy, vzpomíná Jiří G. Dokoupil. Právě teď vystavuje v Benátkách
26. července 2024
Milenkám jsem rozdával Warholovy obrazy, vzpomíná Jiří G. Dokoupil. Právě teď vystavuje v Benátkách
foto: použito se svolením Jiřího George Dokoupila
Jeden z mála současných českých výtvarníků, kteří se celosvětově prosadili, oslavil letos v červnu sedmdesátku. „Neslavil jsem,“ říká Jiří Georg Dokoupil v poměrně divokém podcastu, který jsme nahrávali v jeho „pražském obýváku“, restauraci hotelu Jalta na Václavském náměstí. Za dvě hodiny padly dvě lahve vynikajícího šampaňského, ani jsme nevěděli jak.
„Nějaké dárky jsem dostal,“ pokračuje Dokoupil naprosto vážným tónem, „ale ani jsem je neotevřel a hned vyhodil, protože nechci žádné další krámy. Přál bych si spíš, aby mi lidi řekli něco zajímavého, nějaký nápad, báseň, moudrost, nebo aspoň pořádnou blbost…“
V podcastu vzpomíná na doby, kdy v New Yorku šňupal mimořádně dlouhé lajny kokainu s malířem Jeanem-Michelem Basquiatem. Zmíní taky Andyho Warhola, jehož zhruba deset menších obrazů prý kdysi rozdal svým milenkám a dodnes od něj má jeden větší: „Jenom nevím kde, žiju v šesti městech: Praze, Madridu, Las Palmas, Riu de Janeiro a Berlíně.“
Rodiče utekli se čtrnáctiletým Jirkou roku 1968 z Krnova do západního Německa. „Pro mě to byl takový šok, že už jsem si pak žádné místo, kterému bych skutečně a naplno říkal domov, nenašel. Snažil jsem se marně, opravdový domov je pro mě jen iluze. V těch prvních německých letech jsem mimochodem vedl paralelní život a snil o Krnově, dál tam žil jako duch. Než jsme zdrhli, měl jsem tam vyhlídnutou jistou Evu, často jsem ji potkával cestou do školy, a ve čtrnácti mi bylo jasné, že to jednou bude má žena. Ve svých německých snech jsem si ji opravdu vzal, měl s ní děti. Nějak jsem se tyhle paralelní životy naučil. Jak říkám, teď bydlím hned v pěti městech, a i když se právě nacházím v Praze, vlastně jsem pořád i ve čtyřech ostatních – jako ten duch.“
Začátkem osmdesátých let se stal pravděpodobně prvním (původem) českým grafiťákem: „Malovali jsme velké penisy na banky a v Kolíně nad Rýnem nás s kamarádem zatkli. Byla to docela gangsterka, pistoli jsem měl u spánku a na tři dny jsem skončil ve vězení, což byla extrémně zajímavá zkušenost, každému bych ji doporučoval. V pátek mě zavřeli, ale v pondělí mě galerista s advokátem dostali ven – přeci jen jsem už v té době chystal velké výstavy.“
Letos v létě vystavuje Jiří Georg Dokoupil mimo jiné v Benátkách, až do 18. srpna má ve velkém sále tamní Biblioteca Nazionale Marciana přehlídku skleněných plastik i obrazů nazvanou Venetian Bubbles (Benátské bubliny). Je zajímavé, že o tom v podcastu hovoří jako by nic, spíš jen tak pokrčí rameny: „Vy sice říkáte, že je významná,“ ohradí se, „ale to já nevím. V minulosti jsem byl o mnoha výstavách přesvědčený, že jsou důležité, a ono vůbec. Naopak na některé malinké, zdánlivě nesmyslné výstavy přišel třeba jen jediný zajímavý člověk, ale setkání s ním pro mě bylo extrémně zajímavé a někam dál mě posunulo.“
Jiří Georg Dokoupil v rozhovoru velmi relativizuje slovo úspěch. „Pro mě úspěch znamená jen tolik, že mám dost peněz, abych mohl tvořit, měl na to veškerý potřebný materiál, pěkné ateliéry, v nich pěkné asistentky, víc mě nezajímá. Řeknu vám pravdu: říká se o mně, jak jsem úspěšný výtvarník, ale já si v životě ještě víc vydělal jedním svým hobby. Mám velké štěstí na nákupy a prodeje nemovitostí, i když se v tom vlastně nevyznám. Někam přijedu, líbí se mi dům, tak ho koupím a později zase střelím, obvykle za mnohem víc. Jak říkám – v tomhle mám jakousi záhadnou kliku.“
Podpořte Reportér sdílením článku
Autor velkých rozhovorů a reportáží s velmi dobrodružnou povahou.